3292
35
M
Arabisk (Bagdad, Irak)
-
-
-
Tannlege

Språksituasjonen i hjemlandet mitt

For det første er det typisk og viktig
for noen land å ha sitt eget språk.
De fleste av menneskene mener at språket
kan identifisere og representere landene sine
og de er stolte av det.
Irak er det arabiske landet som
jeg kommer fra. Det er mange etniske
grupper i Irak. Kurdere bor i Nord-Irak &&sær
og turkmenere utgjør flertallet i Kirkuk.
Den største etniske gruppen er arabere
og de snakker arabisk selvfølgelig.
Generelt er arabisk språk det hovedspråket &&sær
i alle arabiske land. Men i Irak er det
spesielle omstendigheter nå. Det er to
offisielle språk, arabisk og kurdisk.
I tillegg kjemper turkmenerne for å sette
turkmenisk som tredje offisielle språket.
I gamle dager var det farlig for
minoriteter å be myndighetene om å
ansette språkene sine som offisielle språk.
Hovedgrunnen av dette var det ingen 
ytringsrettighet i Irak siden etablering
av republikken i 1968-tallet.
Ved siden av dette kunne mobbing og
diskriminering skje til dem som snakket
andre språk enn arabisk, særlig i hovedstaden
Bagdad og i de offentlige institusjonene.
Om dialekter kan jeg fortelle noe om
arabiske dialekter på grunn av stor
variasjon som finnes i de arabiske 
dialektene. Noen ganger er det vanskelig
for mennesker som bor i Mosel for
eksempel å forstå de som bor i Basta
når de snakker så fort. I noen tilfeller
kan man kommunisere med en andre
som bor over grensen i nabolandene bedre
enn å forstå de som bor i 
samme land. Når det gjelder offentlige
sektorer er det veldig rart å bruke et
annet språk enn arabisk. Likevel skrives
offisielle dokumenter på både
arabisk og kurdisk.
Man kan høre de fleste av språkene 
og dialektene i Bagdad. Mange flyttet
til hovedstaden i de siste 50 årene for
å finne en jobb eller for å lete etter gode
muligheter. Nå er det veldig normalt at
man beholder sitt eget språk og 
er stolt av å snakke dialekten sin.
Til slutt er det viktigste for mennesker å 
kommunisere og kontakte med hverandre og holde respekt og
verdighet uten diskriminering eller
frykt. En må ikke være sjenert når en
vil snakke med andre, selv om det finnes
flere uhøflige mennesker som
har dårlig oppførsel.